Doamnelor și domnilor, suntem pe cale să începem descinderea în Los Angeles.
Tocmai ați auzit trenul de aterizare care a intrat la loc.
În Los Angeles este senin, temperatura 22 grade Celsius.
Ne așteptăm să ajungem la timp, peste 4 ore și 18 minute.
Ne bucurăm să vă avem la bord și sperăm să vă revedem cât de curând.
A B S O L V E N T U L
Atențiune, vă rog! Staționarea pasagerilor în această zonă este limitată la 3 minute.
Hei, care-i problema?
Toți musafirii sunt jos, Ben. Așteaptă să te vadă.
Tată, le-ai putea explica faptul că vreau să fiu singur un timp?
Sunt toți prietenii noștri, Ben.
Cei mai mulți te cunosc practic de când te-ai născut.
Ce e, Ben?
Sunt doar...
... îngrijorat?
Păi...
Descpre ce?
Despre viitorul meu, cred.
Ce-i cu el?
Nu știu. Vreau să fie...
Cum?
Diferit.
- S-a întâmplat ceva? - Nu, coborâm acum!
A venit familia Carlson.
Da? Hai.
Au venit tocmai din Tarzana.
Haide.
E minunat să ai atâția prieteni devotați.
Uite-l pe premiantul nostru.
Suntem foarte mândri de tine, Ben.
Mulțumesc, dnă. Carlson.
Aia-i mașina nouă? Chestia roșie?
Cadoul de absolvire al lui Ben.
N-o să ai probleme cu agățatul în aia, nu?
Și?
Fetele, puicuțele, gagicile.
Cred că Ben a trecut de faza asta. Nu-i așa, Ben?
Da, doamnă.
Scuzați-mă. Cred c-aș vrea să văd ceva la mașină.
Uite vedeta noastră. Cum te simți?
Bine, dle. Loomis.
Îmi iau ceva de băut și pe urmă vreau să-mi spui tot despre premiu.
Premiul ăla "Hopperman".
Helpingham.
Helpingham! Așa-i! Așteaptă aici.
Ben, suntem mândri de tine.
Mândri, mândri, mândri.
Ce vei face acum?
O să mă duc puțin sus.
Nu, mă refer la viitorul tău, la viața ta.
E cam greu de spus.
Ben!
Scuzați-mă. Dl. McQuire
Ben.
Dl. McQuire.
Vino cu mine puțin. Vreau să vorbesc cu tine.
Scuze, John.
Vreau să-ți spun un cuvânt, doar un cuvânt.
Da, domnule.
- Asculți? - Sigur.
Plastic.
Mai exact?
Are un viitor minunat, plasticul. Gândește-te la asta. Te vei gândi?
Da.
Destul. Ne-am înțeles.
- Uite-l. Uite-l pe Ben. - Scuză-mă puțin.
Liniște, vă rog, toată lumea.
Aș vrea să ne bucurăm cu câteva din faptele lui Ben de la colegiu.
Liniște, vă rog!
Capitanul echipei de "cross country"
Editor asociat al ziarului colegiului "New Junior here",
director la "Junior and Senior"
Bănuiesc ca aici nu e baia, nu?
E jos.
Ce mai faci, Benjamin?
Bine, mulțumesc, dnă Robinson. Baia e jos la capătul holului.
Ce cameră plăcută.
Dnă Robinson, nu vreau să fiu nepoliticos, dar sunt...
Ai vreo scrumieră?
Nu.
Am uitat. Vedeta nu fumează.
E o fată?
Ce să fie?
Ceea ce te supără.
Nu. Sunt puțin confuz. În general.
Așa e.
- Păi, felicitări! - Mulțumesc!
- Benjamin, vreau să te întreb ceva. - Ce?
- Mă conduci acasă? - Ce?
Soțul meu a luat mașina. Mă duci tu acasă?
Uite, luați-o. Știți cum funcționează un schimbător?
- Nu? - Nu.
Hai.
- Mulțumesc. - Cum să nu.
- Vrei să intri, te rog? - Ce?
mi-ar place să intri până aprind luminile.
De ce?
Fiindcă nu mă simt în siguranță până nu aprind luminile.
Te-ar deranja să mergi în fața mea spre verandă?
Mă simt ciudat când intru într-o casă întunecoasă.
- Dar e lumină. - Te rog.
Ce bei? Bourbon?
Dnă Robinson, v-am condus acasă. Mi-a făcut plăcere.
Dar mă gândesc la altceva. Puteți înțelege asta?
- Da. - Bine.
Ce bei?
Benjamin, îmi pare rău că e așa, dar nu vreau să rămân singură în casa asta.
- De ce nu? - Te rog, rămâi până vine soțul meu.
- Când se-ntoarce? - Nu știu.
- O băutură? - Nu.
- Întotdeuna vă e așa frică să fiți singură? - Da.
De ce nu încuiați ușa și să vă băgați în pat?
Sunt foarte nervoasă.
Pot să întreb ceva?
Ce crezi despre mine?
La ce vă referiți?
Mă cunoști dintotdeauna. Trebuie să-ți fi format o părere.
Am crezut întotdeauna că sunteți o persoană foarte drăguță.
Știai că am fost alcoolică?
- Ce? - Știai asta?
Cred c-ar trebui să plec.
Stai jos, Benjamin.
Dnă Robinson, dacă nu vă supără să spun asta,
discuția asta devine puțin ciudată.
Sunt sigur că dl Robinson va veni imediat și...
- Nu. - Ce?
Soțul meu va întârzia. Ar trebui să lipsească câteva ore.
Doamne!
- Pardon? - Nu, dnă Robinson, nu, nu.
Ce e?
Dnă Robinson, doar nu... sper că nu vă așteptați...
Ce?
Adică, sper că nu credeți că aș face așa ceva.
Așa ce?
- Ce credeți? - Nu știu.
Pentru Dumnezeu, dnă Robinson.
M-ați adus în casă. Îmi dați ceva de băut. Puneți muzică.
Acum ați început să-mi faceți confesiuni despre viața dumneavoastră
și-mi spuneți că soțul va întârzia câteva ore.
- Și? - Dnă Robinson, încercați să mă seduceți.
Nu?
Nu. Nu m-am gândit la asta. Mă simt flatată...
Dnă Robinson, mă iertați pentru ce am zis?
E în regulă.
Ba nu e, e cel mai urât lucru pe care l-am spus vreodată cuiva.
Stai jos.
Vă rog iertați-mă. Fiindcă vă plac.
Nu mă gândesc la dumneavoastră în felul ăsta.
Dar sunt confuz.
E-n regulă. Acum termină-ți paharul.
Dnă Robinson, îmi vine rău când mă gândesc la ce-am zis.
Uită acum. Termină-ți băutura.
- Ce e cu mine? - Ai văzut portretul lui Elaine?
- Portretul ei? - Da.
Nu.
L-am făcut anul trecut, de Crăciun.
- Ai vrea să-l vezi? - Foarte mult.
E camera lui Elaine.
Elaine e cu siguranță o fată atractivă, nu?
Nu-mi amintesc că avea ochi căprui.
- Benjamin? - Da?
- Vrei să vii puțin? - Acolo? Sigur.
Vrei să-mi tragi fermoarul? Cred că mă bag în pat.
Păi, noapte bună.
- Nu-mi deschizi fermoarul? - Mai bine nu, dnă Robinson.
- Dacă mai crezi că încerc să te seduc - Nu, nu cred. Dar mă simt puțin ciudat.
- Benjamin, mă știi dintotdeauna. - Știu asta. Dar...
Hai. nu pot să ajung.
- Mulțumesc. - Da.
- Ce te sperie? - Nu sunt speriat, dnă Robinson.
Atunci de ce tot fugi?
Fiindcă vă băgați în pat.
Nu cred c-ar trebui să fiu aici.
- N-ai mai văzut pe nimeni în chiloți? - Ba da, dar...
- Dacă intră acum dl Robinson? - Dacă intră?
Ar fi distractiv, nu?
Nu crezi că are încredere în noi?
Bineînțeles că are.
Dar și-ar putea face o idee greșită. Oricine și-ar face.
Nu văd de ce.
Am de două ori vârsta ta. Cum ar putea cineva să creadă...
Dar ar face-o! Nu vedeți?
Benjamin... nu încerc să te seduc.
Știu asta. Dar vă rog, dnă Robinson.
E dificil pentru mine.
- Ți-ar place să te seduc? - Ce?
Asta încerci să-mi spui?
Plec acasă. Îmi cer scuze pentru ce am spus.
Sper că puteți uita.
Dar acum plec acasă.
- Benjamin? - Da.
- Îmi aduci poșeta înainte să pleci? - Trebuie să plec. Îmi pare rău.
Nu vreau s-o spun din nou. Vrei s-o aduci?
- Unde e? - Pe masă în hol.
- Dnă Robinson? - Sunt în baie.
Am adus poșeta.
O aduci sus?
O să v-o întind. Veniți și v-o întind.
Benjamin... m-au obosit suspiciunile astea.
Dacă nu vrei să-mi faci o mică favoare,
nu mai știu.
O las pe treapta de sus.
Pentru Dumnezeu, Benjamin, vrei să încetezi asta și să-mi aduci poșeta?
O pun lângă ușă.
- Vrei să mi-o aduci înăuntru? - Aș prefera să nu.
- Bine. Pune-o în camera lui Elaine. - Bine.
O, Doamne! Lăsați-mă să ies!
- Nu fi agitat. - Plecați de lângă ușă.
- Vreau să-ți spun ceva întâi. - Iisuse Cristoase!
Benjamin, vreau să știi că sunt disponibilă pentru tine.
Dacă vrei acum te culci cu mine.
Cristoase!
Dacă vrei acum te culci cu mine.
Vreau să știi că mă poți suna oricând vrei și aranjăm noi ceva.
- Înțelegi ce-ți spun? - Lăsați-mă să ies!
- Benjamin, ai înțeles ce-am spus? - Da. Da. Lăsați-mă să ies!
Fiindcă te găsesc foarte atractiv și oricând vrei...
Iisuse!
- Aia din față e mașina lui Ben? - Da, domnule!
Am condus... am condus-o pe dna. Robinson acasă.
A vrut s-o conduc acasă și... am condus-o.
Bun, mulțumesc.
E sus. A vrut să rămân jos până vă întoarceți.
- Să păzești bătrâna cetate, nu? - Da, domnule.
- Felicitări! - Mulțumesc!
- Se pare că ai nevoie de un plin. - Nu. trebuie să plec acasă.
S-a întâmplat ceva? Arăți cam tulburat.
Nu. Sunt... puțin îngrijorat în legătură cu viitorul meu. Puțin tulburat.
Haide. Să bem ceva.
- Scotch? - Bourbon.
Ben, câți ani ai?
20. Fac 21 săptămâna următoare.
O vârstă al dracului de bună.
Mulțumesc. Foarte mult!
- Aș vrea să am iar 21. Fiindcă, Ben... - Domnule?
- Nu vei mai fi iarăși tânăr. - Știu.
- Ben, pot să-ți spun ceva? - Ce?
De când ne cunoaștem?
- De când sunt partenerul tatălui tău? - E ceva timp.
- Te-am văzut crescând, Ben. - Da, domnule.
Am simțit că ești ca propriul meu fiu.
Mulțumesc.
Deci sper să nu te superi dacă-ți dau un mic sfat.
Mi-ar place să-l aud.
Ben, cred...
cred că ar trebui să o iei mai încet.
Fă câteva nebunii. Ia lucrurile așa cum sunt.
Distrează-te cu fetele și așa mai departe.
Nu te ridica.
Tocmai îi spuneam lui Ben c-ar trebui să facă unele nebunii.
Să se distreze cât poate. Crezi că-i un sfat bun?
Da.
Trebuie să plec.
O să faci câteva cuceriri vara asta.
Pariez că te plac femeile.
Nu.
Ce? Pari a fi tipul pentru care se bat.
Nu ți se pare că e genul pentru care se bat femeile?
Ba da.
Elaine se întoarce sâmbătă de la Berkeley.
Da.
- Aș vrea să o suni. - Așa voi face.
- Benjamin? Benjamin? - Da.
Mulțumesc că m-ai adus. Ne vedem curând, sper.
Doamnelor și domnilor, vă rog puțină atenție pentru principala atracție a zilei.
Hei, acolo! Da, da! Puțină atenție, vă rog!
- Ești gata, atracție principală? - Putem vorbi puțin, tată?
Vom avea nevoie ne aplauze să-l aducem aici pe băiat, bine?
Stați puțin, corectez, să-l aducem pe acest tânăr,
fiindcă azi împlinește 21 de ani.
Haide, să înceapă spectacolul!
Stai puțin, vreau să spun ceva...
Totdeauna vrei.
Tată, putem vorbi puțin despre asta?
Nu-i mai pot ține mult, Ben. Ai face mai bine să ieși.
Aș vrea să discutăm asta.
Băiatul ăsta, scuze, acest tânăr... își va continua curând educația
cu o bursă "Frank Halpingham".
Dar înainte de a începe...
Îi dezamăgești, Ben. Îi dezamăgești.
Tată, poți asculta?
10 secunde.
Ne va face o demonstrație practică
a unui cadou aniversar excitant.
Și ar fi bine să meargă sau am risipit peste 200 dolari.
Aplauze pentru, Benjamin Braddock!
Haide!
Prieteni, acest tânăr remarcabil va face pentru dumneavoastră
câteva fapte spectaculoase în apa ce depășește 3 metri.
va face ceva spectaculos
în apa de peste 3 metri adâncime.
Bună.
- Nu prea știu cum să spun - Benjamin?
M-am gândit la perioada de după petrecere...
Unde ești?
Mă întrebam dacă aș putea să vă ofer ceva de băut.
Unde ești?
- La hotelul Taft. - Ai luat o cameră?
- Nu. Știu că e destul de târziu și dacă... - O oră.
- Ce? - Într-o oră sunt acolo.
Vă pot ajuta cu ceva, domnule!
- Ce? O, nu, doar... - Ați venit pentru o afacere, domnule?
- Ce? - Petrecerea "Singleman", domnule?
- Da. - În sala de bal.
Mulțumesc.
- Salut. - Salut.
- Ești unul dintre poeți, nu? - Nu, de fapt nu sunt...
Aș vrea să ți-o prezint pe sora mea, dra. DeWitte...
- Îmi pare bine. - Și mie, dră DeWitte.
... și soțul meu, dl. Singleman...
Scuze.
- El e Jeffrey, bineînțeles. - Bineînțeles.
- Nu v-am reținut numele, domnule. - Benjamin Braddock, domnule.
- Braddock... Braddock? - Da, dar mă tem...
Găsesc imediat masa.
Braddock. Nu Braniff? Avem un Braniff.
Nu, de fapt doar căutam un prieten.
- Dar nu înțeleg. - N-am venit la petrecere, îmi pare rău.
Hei, nu înțeleg.
Mi-a părut bine să vă-ntâlnesc, dle. Braniff.
- Bună, Benjamin. - Bună.
- Pot să m-așez? - Bineînțeles.
Mulțumesc.
- Ce faci? - Foarte bine. Mulțumesc.
- Pot bea ceva? - O băutură? Bineînțeles.
Nu m-a văzut.
- Chelner! O să iau un Martini. - Da, doamnă.
Știi, nu trebuie să fi așa nervos.
Nervos. Păi, sunt puțin nervos.
Adică e... e destul de greu să fi suav când ești...
- Ai luat o cameră? - Ce?
- Ai luat deja camera? - Nu.
Vrei?
Păi, nu. Mă gândeam că am putea sta de vorbă.
- Vrei s-o iau eu? - Dumneavoastră? O, nu. Nu, eu o iau.
Vrei s-o iei acum?
- Acum? - Da.
- Păi... nu știu. - De ce n-o iei?
De ce n-o iau? Păi, atunci o iau. Mă scuzați.
Da, domnule?
O cameră. Aș vrea o cameră, vă rog.
Simplă sau dublă?
Simplă. Doar pentru mine, vă rog.
Vreți să semnați în registru, vă rog?
- S-a întâmplat ceva, domnule? - Ce? Nu, nimic.
Aveți vreun bagaj, domnule... Gladstone?
Bagaj? Da. Da. Am.
- Unde e? - Ce?
Bagajul?
E în mașină. Afară în mașină.
Foarte bine, domnule. Trimit băiatul să-l aducă.
A, nu. Adică aș prefera să nu se deranjeze să-l aducă.
Iau doar periuța de dinți. Pot s-o iau singur. Dacă se poate.
Bineînțeles. Pun un băiat să vă arate camera.
De fapt, o s-o găsesc singur.
Trebuie să-mi iau periuța și mă descurc singur.
- Cum doriți, domnule. - Mulțumesc!
- Dna. Robinson. - Da?
- Pentru dumneavoastră. - Mulțumesc.
Alo?
- Dna. Robinson? - Da?
- Sunt Benjamin. - Da?
Benjamin Braddock.
Benjamin, unde ești?
Puteți să vă uitați pe geam.
- Mă puteți vedea? - Da.
- Am luat o camera simplă. - E bine.
Dar e ceva. Recepționerul pare puțin suspicios.
Nu știu care sunt regulile lor.
Păi... vrei să urci tu primul?
Da, cred c-ar fi bine.
Vin în 5 minute.
Atunci, la revedere.
- Benjamin. - Da?
E ceva ce ai vrea să-mi spui?
- Să vă spun? - Da.
Păi, aș vrea să știți cât de mult apreciez asta, într-adevăr.
- Numărul camerei. - Ce?
Numărul camerei, Benjamin. Cred c-ar trebui să mi-l spui.
Da? Aveți dreptate.
- E 562. - Mulțumesc.
Cu plăcere.
Atunci ne vedem mai târziu, dnă. Robinson.
Nota, vă rog.
Am luat-o.
- Am zis c-am luat-o. - Domnule?
- Periuța. Am luat-o. - Foarte bine, domnule.
- Da. Noapte bună. - Noapte bună, domnule.
- Bună, Benjamin. - Dnă. Robinson.
- Benjamin. - Da?
- Mă dezbrac acum. E-n regulă? - Sigur.
Să... adică să stau aici? Adică... nu știu ce vreți să fac.
- De ce nu privești? - Sigur. Mulțumesc.
- Îmi aduci un umeraș? - Ce?
- Un umeraș. - A, da.
- De lemn? - Ce?
De lemn sau de sârmă? Au de-amândouă.
- Oricare e bun. - Bine.
Mulțumesc!
- Mă ajuți cu asta, te rog? - Sigur.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Benjamin, ar fi mai ușor pentru tine pe întuneric?
- Dnă. Robinson, nu pot face asta. - Ce?
Totul e teribil de greșit.
- Nu mă găsești atractivă? - O nu, dnă. Robinson.
Cred că sunteți cea mai atractivă dintre prietenii părinților mei.
Cu adevărat. Vă găsesc atractivă, dar...
Pentru Dumnezeu, imaginați-vă părinții mei!
Imaginați-vă ce ar spune dacă ne-ar vedea acum aici?
- Ce ar spune? - N-am nici o idee, dnă. Robinson.
Dar pentru Dumnezeu.
M-au crescut, mi-au făcut o viață bună.
Și cred că merită mai mult decât atât.
Cred că merită ceva mai bun decât să sar în pat cu soția partenerului lor.
- Ți-e frică de mine? - Nu, nu înțelegeți.
Uite, poate făcem altceva împreună. Dnă. Robinson, vreți să mergeți la un film?
- Pot să te-ntreb ceva personal? - Fac orice vreți.
- E prima oară? - E ce?
E, nu-i așa? E prima oară.
Mă faceți să râd, dnă. Robinson. Chiar râd.
- Poți admite asta, nu? - Glumiți?
- Nu trebuie să te rușinezi. - Stați puțin!
- Prima dată... - Cine zice că-i prima dată?
- Te temi... - Stați puțin.
... ca nu cumva, nepotrivit... adică fiindcă se întâmplă ca în mod inadecvat...
Inadecvat!
Nu mișca.
Ben, ce faci?
Păi, aș spune că mă las legănat de valuri, aici, în piscină.
De ce?
E foarte confortabil.
- Te-ai gândit la absolvire? - Nu.
Te-ar deranja să-mi spui atunci
la ce-au folosit cei 4 ani de colegiu? Pentru ce atâta muncă?
M-ai prins.
Ascultă, Ben.
Cred că e bine pentru un tânăr, după atâta muncă grea,
să se relaxeze, să se distreze,
să lenevească, să bea bere și tot așa.
Dar după câteva săptămâni
cred că acea persoană ar trebui să ia niște hotărâri
și să se gândească să-și miște fundul.
A venit familia Robinson.
Bună, Ben. Ce-ai mai făcut zilele astea?
Mai nimic. Am luat-o ușor.
Asta aș face și eu dac-aș putea. Nu-i deloc rău.
Hei, Ben, Elaine se întoarce curând de la Berkeley.
- Vreau s-o suni de data asta. - O s-o sun.
Fiindcă eu cred că voi doi ați face o pereche bună.
Salut-o pe dna. Robinson, Benjamin.
- Bună, dnă. Robinson. - Bună, Benjamin.
- Putem vorbi puțin? - Sigur.
Benjamin, dragă. O să te-ntreb ceva
dar nu trebuie să-mi răspunzi dacă nu vrei.
Ce?
O să te-ntreb ce faci când lipsești noaptea.
Când lipsesc?
Nu trebuie să-mi spui dacă nu vrei.
Nu, vrea. Vreau să-ți spun.
Mă plimb cu mașina.
Altceva? Nimic altceva.
Doar nu te plimbi până dimineața, Benjamin.
A, nu.
Atunci ce faci? Te întâlnești cu cineva?
Cu cineva? De ce spui asta?
E treaba ta.
Stai. Stai, nu mă-ntâlnesc cu nimeni, mamă. Dar de ce spui asta?
Benjamin, nu vreau să m-amestec în treburile tale,
dar mai bine nu spune nimic decât să minți.
- Noapte bună. - Stai.
Așteaptă.
Vrei s-aștepți puțin, te rog?
Dnă. Robinson, credeți că am putea să ne spunem câteva cuvinte de data asta?
Nu cred că avem să ne spunem prea multe.
De o lună, tot ce facem e să venim aici și să sărim în pat.
Te-ai săturat de asta?
Nu. Dar credeți că am putea face puțină conversație?
Despre ce vrei să vorbim?
Orice.
Vrei să-mi povestești despre experiențele tale din colegiu?
Doamne.
Alt subiect.
Artă.
Artă. Un subiect bun.
Începeți.
Începe tu. Eu nu știu nimic despre artă.
Ce vreți să știți?
Vă interesează mai mult arta modernă sau clasică.
Nici una.
- Nu vă interesează arta? - Nu.
- Atunci de ce vreți să vorbim despre ea? - Nu vreau.
O să facem asta. O să avem o conversație.
Spuneți-mi ce-ați făcut azi.
M-am trezit.
Am făcut micul-dejun pentru soțul meu.
Asta!
Asta e ceva despre care am putea să discutăm.
Soțul dumneavoastră!
El?
Mă refer la tot. Nu știu nimic despre cum vă descurcați.
Ce-i spuneți când plecați de-acasă noaptea?
Nimic. Doarme.
Totdeauna? Nu se trezește când vă întoarceți acasă?
Avem dormitoare separate.
Deci nu... adică nu vreau să par a fi curios
- dar bănuiesc că nu vă culcați împreună. - Nu.
Și de când e așa?
- Las-o baltă. - Stați puțin, de ce vă grăbiți?
Ghicește.
Nu pot.
Gândește-te bine, Benjamin.
Nu vă de ce ați făcut-o, doar dacă
n-ați fost nevoită să vă căsătoriți cu el, nu?
Nu spune Elaine.
Nu. A trebuit să vă măritați fiindcă erați însărcinată?
Te șochează?
Niciodată nu m-am gândit la dumneavoastră și
la dl. Robinson ca fiind genul de oameni care...
Știu. Hai în pat.
Stați puțin.
Și cum s-a întâmplat?
Ce?
Dnă. Robinson, vreți să-mi spuneți care au fost circumstanțele?
Nu neapărat.
Era student la Drept atunci?
Și erați studentă.
- La colegiu. - Da.
Care a fost domeniul?
Benjamin, de ce mă întrbi toate astea?
Fiindcă mă interesează, dnă. Robinson.
- Ce ați absolvit? - Arta.
Arta?
Dar credeam că...
Bănuiesc că v-ați pierdut interesul în timp.
Așa ceva.
Și cum s-a întâmplatn?
- Ce? - Cu dl. Robinson.
Tu cum crezi.
V-a luat în camera lui?
Ați mers la un hotel?
Benjamin, ce contează?
Sunt curios.
Am fost în mașina lui.
O, no. Ați făcut-o în mașină?
Nu cred c-am fost primii.
- Ce mașină era? - Ce?
Vă amintiți marca mașinii?
- Doamne. - Zău. Vreau să știu.
Era un Ford, Benjamin.
Un Ford! Un Ford! La dracu', e grozav! Un Ford!
Ajunge.
Deci Elaine Robinson a plecat dintr-un Ford.
Nu vorbi de Elaine.
Să nu vorbesc de Elaine?
- Nu. - De ce nu?
Fiindcă nu vreau.
De ce?
Aș vrea să știu.
Nu e nimic de spus.
Atunci de ce e brus un subiect interzis?
Atunci, bănuiesc că va trebui să ieșim împreună și s-o întreb care e problema.
Benjamin, să nu ieși vreodată cu fata asta. Înțelegi?
Uite. N-am nici o intenție în sensul ăsta.
Bun.
Glumeam.
Dar de ce nu?
- Am motivele mele. - Păi să le auzim.
- Nu. - Să auzim motivele, dnă. Robinson.
Fiindcă eu cred că știu care sunt.
Nu sunt destul de bun pentru ea, nu?
Nu sunt destul de bun nici să vorbesc despre ea, nu?
- Las-o baltă. - Ba nu.
Sunt destul de bun pentru dumneavoastră dar prea slinos pentru ea.
Asta e, nu-i așa? Nu-i asa?
Da.
Du-te dracului. Du-te direct la dracu', dnă. Robinson.
Crezi că sunt mândru de mine? Crezi că sunt mândru de asta?
- N-am de unde să știu. - Nu sunt.
Nu, domnule. Nu sunt mândru că-mi petrec timpul cu o alcoolică decăzută!
Înțeleg.
Și de crezi c-am venit aici din alt motiv decât pură plictiseală,
atunci te înșeli.
Fiindcă, dnă. Robinson, ăsta e cel mai bolnav,
cel mai pervers lucru care mi s-a întâmplat.
Și fă ce vrei dar eu plec dracului.
- Da? - Bineînțeles că da.
Asta crezi despre mine. Că sunt o persoană bolnavă și dezgustatoare.
Nu începe.
- Ce? - Nu începe să te arăți rănită.
Nu te aștepți să fiu puțin rănită?
Dnă. Robinson, stai acolo și-mi spui că nu-s destul de bun pentru fiica ta.
Am spus eu asta?
Cu alte cuvinte.
Benjamin, vreau să-mi cer scuze dacă ți-am lăsat impresia asta.
Păi acum 2 minute mi-ai spus că nu-s destul de bun pentru fiica ta.
Acum spui că-ți pare rău că am impresia asta.
N-am vrut. Nu cred că v-ați potrivi.
Dar n-am spus niciodată că n-ai fi o persoană la fel de bună ca ea.
- N-ai spus. - Sigur că nu.
Ce faci?
E destul de evident că nu mă mai vrei.
Uite... Eram un pic supărat.
Îmi pare rău pentru ce-am spus.
E-n regulă. Cred că pot înțelege de ce te dezgust.
O nu. Îmi placi.
N-aș fi continuat să vin dacă nu-mi plăceai.
- Dar dacă pentru tine e ceva bolnav. - Nu e!
Îmi place! De-abia aștept. E singurul lucru pe care-l aștept.
Nu trebuie să spui asta.
N-aș face-o. N-aș spune-o dacă n-ar fi adevărat.
Atunci pot să rămân?
Da. Te rog. Vreau.
Mulțumesc.
Atunci nu-mi mulțumi, fiindcă și eu te vreau.
Dar n-o să ieși cu Elaine, nu? Vreau să-mi promiți.
De ce dracu' ai adus vorba? nici nu m-am gândit la asta.
Atunci dă-mi cuvântul tău.
- E absurd. - Promite-mi, Benjamin.
Bine, promit.
Promit că n-o să ies cu Elaine Robinson.
Mulțumesc.
- Benjamin. - Să nu mai discutăm de asta.
Să nu mai vorbim deloc.
Elaine s-a întors de la școală.
Cred c-ar fi un gest frumos dac-ai invita-o în oraș.
Crezi că nu-i destul de bună pentru tine, nu?
Uite, Elaine Robinson și cu mine nu ne potrivim.
De unde știi? N-ai mai văzut-o din liceu.
Crezi că serile tale, orice ai face cu ele, sunt prea valoroase.
N-are nimic de-a face cu asta...
Cred că-i voi spune dlui. Robinson
că ești prea ocupat în fiecare seară făcând Dumnezeu știe ce...
N-o lua așa.
- Dacă Benjamin refuză s-o invite în oraș. - Da.
... atunci o să-i invit aici pe toți Robinsonii, joi.
Ei, Braddock... era și timpul.
Bună.
Intră. Mă tem că tânăra domniță încă nu e gata.
Ce zici de unul mic?
- Tot la scotch? - Bourbon.
Să văd dacă e gata.
Ascultă, n-a fost ideea mea. A fost ideea tatălui meu.
Benjamin, credea că am fost clară în privința asta.
Uite, ieșim la cină, bem ceva și o aduc înapoi.
Fiindcă era ori asta ori o cină cu ambele familii.
Și mă tem că nu m-aș fi descurcat, dacă nu te superi.
N-am nici o intenție s-o mai scot vreodată pe prețioasa ta fiică în oraș.
Așa că nu fii supărată.
Dar sunt. Sunt foarte supărată, Benjamin.
- Bună. - Bună.
Ai grijă cu spiritele seara asta.
Nu știi ce șmecherii a învățat Ben acolo în est.
- Stai acasă acum. Așa e? - Da.
- Știi ce vei face? - Nu.
- O să termini școala? - Nu.
- Întotdeauna conduci așa? - Da.
Stai jos.
De ce nu privești spectacolul?
Benjamin, ai vreun motiv pentru care nu mă placi?
Nu, de ce-aș avea?
Nu știu.
Pierzi ceva grozav.
Tu ești ești?
Poți face asta?
Stai. Hei!
Elaine, îmi pare rău.
Mă duci acasă?
Îmi cer scuze că te-am dus acolo.
Cred că mai bine aș merge acasă, te rog.
- Unde e mașina? Vreau doar să-ți spun ceva.
- Vreau să merg acasă. - Dar pot să-ți spun doar un lucru?
Ce?
Ideea asta, întâlnirea, totul. A fost ideea părinților mei.
M-au obligat.
Drăguț că-mi spui asta.
Nu. Vreau să spun că... de-aia m-am purtat așa.
Nu sunt așa. Mă urăsc așa.
Te rog, ai putea să nu mai plângi?
Nu.
- Dar ai putea încerca? - Nu.
Am simțit asta de când am absolvit.
Nevoia asta de a fi grosolan tot timpul.
Înțelegi ce vreau să spun?
Da.
E ca și cum aș fi jucat un fel de joc...
dar grosolăniile n-au nici un sens pentru mine.
Sunt făcute de oameni nepotriviți.
Nu, cred că nu le face nimeni, apar singure.
Hei, pot să te rog să dai puțin mai încet?
Vrei să intri? Aș putea face niște cafea.
Nu, adică, n-aș vrea să trezesc pe cineva.
N-o să-i trezim, hai.
- Stai puțin. - S-a întâmplat ceva?
Nu, mă gândeam. E încă devreme.
Am putea face ceva, să mergem undeva.
Bine.
Unde mergem?
Încerc să mă gândesc unde am putea bea ceva.
Nu se poate la hotelul Taft?
Care-i problema?
Nimic. Mă întrebam dacă au sau nu bar.
Hai să vedem. Hai să vedem dacă au sau nu.
Ascultă, Elaine, se pare că e un bar aici.
Din câte știu.
Bineînțeles că e. Uite, acolo.
Bună seara.
Ce mai faceți, domnule?
Bună seara, domnule Gladstone.
Bună seara.
Salut, dle. Gladstone. Ce faceți seara asta?
Benjamin...
Hai să plecăm de-aici, Elaine. Hai în altă parte.
- Te cunosc aici? - Sigur că nu.
Bună seara, domnule.
Hai, Elaine. Plecăm.
Dle. Gladstone, ce mai faceți?
Benjamin, ce se întâmplă?
Nu știu. Se pare că semăn cu un tip Gladstone.
Bună, dle. Brannif.
Elaine, îmi placi.
Îmi placi foarte mult. Crezi asta?
- Da? - Da.
Ești prima după foarte mult timp de care-mi place.
Prima persoană cu care suport să stau.
Toată viața mea a fost o risipă.
Nimic.
Îmi pare rău. Te duc acasă.
Benjamin, ai pe cineva?
Îmi pare rău. Nu e treaba mea.
S-a întâmplat.
S-a întâmplat pur și simplu.
Poți înțelege asta?
- Era măritată? - Da.
- Avea familie? - Da. un soț și un fiu.
- Ei au aflat? - Nu.
- Și acum s-a terminat? - Da.
Mă bucur.
- Facem ceva mâine? - Bine.
Ziua? Mergem la o plimbare.
Bine.
- Sigur vrei? - Da.
Fiindcă n-aș vrea să faci ceva ce nu vrei să faci!
- Vreau. - Da?
Benjamin, chiar vreau.
Dă-i drumul.
Dnă. Robinson, mă întâlnesc cu Elaine. Mergem la o plimbare.
Fă exact ce îți spun.
Ascultă-mă cu atenție, Benjamin
N-o s-o mai vezi niciodată pe Elaine. Astea sunt ordinele mele. E clar?
Dnă. Robinson, credeți...
Pot face lucrurile foarte neplăcute.
Cum?
Ca s-o țin pe Elaine departe de tine, sunt gata să-i spun tot.
Nu cred.
Ai face bine să crezi.
Nu pot să cred c-ai face asta.
Pune-mă la încercare.
- Elaine! Elaine! - Benjamin?
Benjamin?
- Vin sus. - Nu sunt îmbrăcată.
Benjamin, am spus că nu sunt îmbrăcată.
Trebuie să ieși peste gardul din spate și ne vedem la colț.
Benjamin, care-i problema?
Repede. Pune-ți pantofii.
- Benjamin, Benjamin. - Elaine.
Ce faci?
- Elaine, trebuie să-ți spun ceva. - Ce e?
- Femeia aceea. - Care?
Cea mai în vârstă despre care ți-am spus.
- Cea care... - Da, aia măritată.
- Nu era doar o femeie oarecare. - Ce vrei să spui?
Benjamin, vrei să-mi spui despre ce e vorba?
O, nu.
- Elaine. - Dumnezeule!
- Te rog! - Pleacă de aici!
Nu plânge.
Afară! Afară!
La revedere, Benjamin.
Mai spune o dată.
O să mă însor cu Elaine Robinson.
Ha... Ha... Măi, măi, măi
Ce se întâmplă?
Ben zice că el și Elaine se vor căsători.
Nu-mi vine să cred.
- Așa zice. Nu? - Plec la Berkeley azi.
Hai să-i sunăm pe Robinsoni. Avem ceva de sărbătorit.
Nu, cred că o să mai aștepți.
- Ei nu știu? - Nu, nu știu.
- Când ați hotărât? - Cam acum o oră.
Stai puțin. Ai vorbit cu Elaine în dimineața asta?
Nu, ea nu știe.
Adică ea nu știe că te duci la Berkeley?
Nu. De fapt, încă nu știe că ne căsătorim.
- Când ați discutat despre asta? - N-am discutat.
Nu?
Ben, ideea asta pare cam necoaptă.
Nu, nu e așa. E coaptă. E decizia mea.
Dar ce te face să crezi că vrea să se mărite cu tine?
Nu vrea. Ca să fiu sincer, nici nu mă place.
- Ești student? - Nu chiar.
Ce-i aia, "nu chiar"? - Nu.
Atunci ce ești?
Un fel de călător.
Îmi place să știu cine locuiește în casa mea, să știu ce fac băieții mei.
Nu prea mult.
Vizitez.
Adică, dintotdeauna am dorit să văd Berkeley.
- Nu ești unul dintre agitatorii ăia? - Ce?
- Unul din agitatorii ăia. - A, nu.
Urăsc asta. N-o susțin.
Ce zici de coincidența asta.
Mă întrebam unde mergi.
Măp întâlnesc cu cineva.
Unde?
Unde vă întâlniți?
La Grădina zoologică.
E frumoasă, nu?
Nu știu, n-am văzut-o niciodată.
Nici eu.
Aș putea da o fugă cu tine.
- E ăla de acolo? - Nu.
- Unde a zis că vă întâlniți? - Cred că lângă Casa Mauimuțelor.
Benjamin, aș vrea să știu ce cauți aici.
- Aici? În Berkeley? - Da.
Am o cameră drăguță pe starda Carter, și merg la niște cursuri.
Dar nu ești înscris.
Nu, doar stau acolo. Nu se supără.
Sunt foarte drăguți.
Benjamin, ești... nu știu ce să spun.
Poate ne facem puțin timp să vorbim.
E incredibil.
- Uite-l. - Ce?
Am simțit că el e tipul.
Elaine!
E un plimbăreț.
Am întârziat? Îmi pare rău.
Credeam că ai spus lângă Casa Maimuțelor.
El e Benjamin Braddock. Carl Smith.
Benjamin A venit cu mine în autobuz.
- Mă bucur să te cunosc, Ben. - Și eu pe tine, Carl.
Grozav.
Cine e?
- Vreau să te întreb ceva și plec. - Intră.
Nu. Vreau să știu de ce ești aici în Berkeley?
- Fiindcă, sunt. - Pentru că sunt aici?
- Ce crezi? - Că da.
- Am spus că da. - Bine! Da!
Vreau să pleci.
Te iubesc!
Cum ai putut să faci asta, Benjamin? Chiar urăști totul?
- Cum ai putut s-o violezi pe mama? - Ce?
Nu înțeleg.
Nu înțeleg cum tu, oricine, ai putut face așa ceva.
Ce a spus?
Trebuie să-mi spui ce-a zis.
- De ce? - Fiindcă nu e adevărat.
Spune-mi.
Spune că a băut ceva la hotel cu un prieten.
Tu ai așteptat-o în parcare și ai zis că e prea beată ca să conducă
și că îi iei o cameră pentru noapte.
Apoi?
Apoi ai dus-o sus și-ai violat-o.
Nu, nu, nu, nu s-a întâmplat așa.
Ce s-a întâmplat a fost petrecerea de la părinții mei.
- Am condus-o pe mama ta acasă. - Nu vreau s-aud.
apoi am urcat sus să-ți văd portretul.
- Nu, eu nu... -... și când am ajuns în cameră
- E mama mea! -... a început să se dezbrace...
... și deodată era fără haine pe ea. Adică complet dezbrăcată.
- Bună, dle McCleery. - Cine a țipat?
E-n regulă, dle. McCleery.
Țipatul nu e în regulă. Nu în casa mea, nu.
A fost doar un musafir. Dar e-n regulă acum.
Ce i-ai făcut?
Uite, e bine. E supărată și a țipat. Dar e bine acum.
- Să chem polițiștii? - Ce?
- Chem polițiștii. - Hei, stai puțin.
Uită-te, vezi, bea apă.
Nu e nevoie de polițiști.
Bine, băieți, cred că vă puteți întoarce în camere.
Nu cred că va mai fi agitație.
- Nu, Braddock? - Nu, domnule.
Vreau să pleci de-aici.
- Cum adică? - Ai auzit. Afară.
- De ce? - Fiindcă nu-mi placi.
Îmi pare rău c-am țipat.
Benjamin, când ai venit aici,
ce credeai că se va întâmpla între noi?
Elaine, acum nu prea am chef de vorbă.
Îmi pare rău pentru tot.
Cred c-o să fac asta acum.
Pot să stau aici cât împachetezi?
Dacă vrei.
Ce-o să faci acum?
Nu știu.
- Te duci acasă? - Nu.
Dar unde?
Elaine, nu mă mai întreba.
Nu vreau să pleci mâine.
Nu înțeleg.
Nu vreau să pleci nicăieri.
Până nu ai un plan clar.
La revedere.
Ce se întâmplă?
- Benjamin? - Ce?
Vrei să mă săruți?
Te măriți cu mine?
- Nu? - Nu știu.
- Dar poate. - Poate.
- Da? Poate te măriți cu mine? - Da.
Când?
Nu știu.
Ce zici de mâine? Nu vreau să te presez.
Nu știu. Nu știu ce se-ntâmplă.
Adică ești confuză?
Nu trebuie.
Ne căsătorim.
Nu văd cum am putea.
Pur și simplu.
Trebuie să plec acum.
Elaine, vorbești serios?
Mă voi gândi.
- Da? - Da.
- Putem face testul de sânge mâine. - Mâine?
Sau după-amiază. E o zi potrivită.
Benjamin, nici măcar încă n-am zis că mă mărit cu tine.
Vom avea nevoie de certificatele de naștere.
Pe-al meu îl am la mine. Al tău unde-i?
- Nu cred c-ar merge. - De ce nu?
- Așa cred...
Atunci mâine, putem merge să facem testul mâine dimineață?
De ce nu mă târăști dacă vrei așa mult?
De ce nu te târăsc?
Bine, o s-o fac. Imediat după test.
trebuie să-l văd întâi pe Carl.
Care Carl?
Carl Smith. Student la medicină. Ne știm de mulți ani.
Care, tipul de la Zoo? Da.
De ce trebuie să-l vezi?
Păi, i-am zis că poate ne căsătorim.
Ce?
Cum a făcut-o?
A îngenuncheat?
Sper că n-a îngenuncheat.
Nu, Benjamin.
Ce a zis? Sunt curios.
A zis că am face o echipă bună.
O, nu. A zis asta.
Unde a făcut-o?
Mi-ar place să știu unde s-a-ntâmplat.
Nu în mașina lui, nu?
Noapte bună.
- Ne căsătorim mâine? - Nu.
Poimâine?
Nu știu. Poate da și poate nu.
Vrei, vrei să încerci să-mi spui de ce ai făcut-o?
Dle. Robinson?
Ai pică pe mine?
- Ai un resentiment puternic? - Nu.
Am spus ceva care-a cauzat sfidarea asta?
Sau disprețuiești ceea ce reprezint?
N-are nici o legătură cu dumneavoastră, domnule.
Ben, are ceva.
Vă rog!
Ben, cred că suntem doi oameni civilizați. Crezi că e necesar să ne amenințăm?
Nu vă ameninț.
Te rog, nu mai strânge pumnii. Mulțumesc.
Pot să văd în întuneric. Stau aici de ceva timp.
Încerc să vă spun că nu am nimic personal cu dumneavoastră, dle Robinson.
Încerc să vă spun că că nu am nici un resentiment.
Dar nici nu mă respecți teribil, nu?
Nu, domnule.
- Ce? - Nu, domnule.
Nu țipa la mine, Ben. Poate nu mai sunt tânăr, dar încă aud bine.
Dle. Robinson.
Ai răbdare până termin?
Cred că cunoști consecințele a ceea ce ai făcut.
cred că ar trebui să știi că soția mea și eu divorțăm curând.
- Dar de ce? - De ce?
Ascultați-mă.
Ce s-a întâmplat între dna. Robinson și mine nu înseamnă nimic.
Puteam la fel de bine să ne dăm mâna.
Să dați mâna. Ei, asta nu spune mult despre soția mea, nu?
- Nu înțelegeți. - Cred că da.
Ideea e că eu n-o iubesc pe soția dumneavoastră.
O iubesc pe fiica dumneavoastră, domnule.
Bine, acum ascultă.
Nu știu ce aș putea face. Ba cred că știu.
Cred că te pot băga după gratii chiar numai dacă te mai uiți la fiica mea.
Am văzut-o pe Elaine și sunt sigur că...
Stai departe de mine, Ben!
Nu vreau să discutăm.
În ceea ce o privește pe Elaine,
o să ți-o scoți chiar acum din mintea ta bolnavă.
E clar? Și asta-i tot, Ben.
Mă ierți dacă nu dăm mâna.
Cred că ești un gunoi.
Cred că ești o zdreanță.
Ești un degenerat!
Dle. McCleery, aveți niște fise? Am nevoie de telefon.
Vreau să pleci de aici.
Vă dau zece dolari pentru o fisă. Douăzeci.
Pentru Dumnezeu, mă lăsați să folosesc telefonul ăla?
Chem poliția, chiar acum.
Pot da întâi un telefon?
Ieși afară!
Elaine Robinson a părăsit școala. Colega ei vine cu un bilet pentru tine.
Dragă Benjamin, te rog iartă-mă.
fiindcă știu că ceea ce fac e cel mai bine pentru tine.
Tata e atât de supărat, trebuie să înțelegi.
Te iubesc, dar n-ar fi mers.
Elaine.
Bună, Benjamin.
Unde e?
Alo. Poliția, vă rog.
Unde e Elaine?
Mă ocup imediat de tine.
Aveți vreo patrulă în apropiere de Glenview Road, 1200?
Bun, avem un hoț.
Un moment. Îl întreb. Ești înarmat?
Nu, nu cred că e. Mulțumesc!
Ce i-ai făcut?
Cred că totul e acum e sub control, Benjamin.
Vrei să bei rapid ceva înainte să pleci?
Nu mă puteți împiedica s-o văd, dnă. Robinson. O s-o găsesc.
Îmi pare rău că nu te-am putut invita la nuntă, Benjamin,
dar aranjamentele s-au făcut foarte repede.
Ce dracu' ai făcut?
Nu cred că mai ai timp pentru băutura aia.
- O s-o găsesc. - Nu cred.
Prieteni, știe careva unde îl găsesc pe Carl Smith?
A plecat în miezul nopții să se însoare.
Probabile e la un pas.
Nu știți unde se însoară? Ar fi trebuit să fiu acolo.
De ce nu-l întrebi pe Carter?
Unde l-aș putea găsi?
Hei, Carter, unde se însoară Regele?
Santa Barbara.
Nu știi cumva unde, mai exact?
Trebuie să fiu acolo.
Unde în Santa Barbara?
Nu știu. Poate acasă la bătrânu' lui.
Mi-a zis doar atât.
- Te duci la nuntă? - Da.
Hei, zi-i să-mi păstreze o bucățică.
Din tortul de nuntă.
- Pot să dau un telefon? - Da.
- 657-2036 - Alo, cine e?
Serviciul de mesaje al dr. Smith.
Doctorul e acolo?
Mă tem că nu poate fi găsit acum. Dacă vreți să...
Aș vrea să știu unde e.
Păi, doctorul e la cununia fiului său, dar cred că s-a terminat până acum.
Ar trebui să apară.
Ascultați-mă. Sunt fratele dr. Smith's. Pastorul Smith
și ar trebu8i să oficiez ceremonia. Tocmai am sosit din Portland.
Și am uitat la ce biserică e, înțelegeți?
Nu știu sigur, dar puteți încerca la "First Presbyterian".
- E pe strada Allan. - Mulțumesc!
Strada Allan. Unde e?
Strada Allan.
E, e 6 străzi mai sus.
Aveți nevoie de benzină, părinte?
O, Iisuse, Doamne, nu...
Elaine! Elaine! Elaine! Elaine!
Cine-i tipul ăla? Ce face?
- Am eu grijă de el. - A ajuns prea târziu.
Elaine! Elaine! Elaine! Elaine!
Oprește-l.
Ben!
Ești dement!
- Elaine, e prea târziu. - Pentru mine nu!
resincronizare CODYBOSS1969